PREPORUČUJE SE DISKRECIJA GLEDANJA Film sadrži materijale za odrasle, neprikladan jezik i prizore nasilja
Ponekad bih čula kako kola škripe u snegu,
i pomislila bih da možda neko dolazi da nam donese loše vesti.
Šta nije bilo dobro za mene da mislim.
DŽIN-MARI KROKER Saratoga Springs, Njujork To je bila potajna strepnja za koju sam znala da je stalno bila tu.
Čitavog svog mladog života, Denton Kroker Junior,
poznat kao "Mogi" svojoj porodici,
je sanjao da služi svojoj domovini,
da stavi vlastiti život na liniju
odbrane onoga što je zvao "individualnom slobodom".
Želeo je služi u Vijetnamu tako jako
da je pritiskao svoje roditelje da mu daju njihov pristanak
da bi se pridružio armiji pre nego što je napunio 18 godina.
Bio je željan borbe i bio je zadovoljan kad je raspoređen
u 1. brigadu slavne 101. Vazduhoplovne,
"Vrišteće orlove" koji su predvodili trupe na dan D (Normandija).
Ali se brzo razočarao kad se našao pridružen
komandi bataljona, opravljajući oružje,
praveći liste, vodeći evidencije.
To je bilo "dosadno", pisao je kući.
Mislim da ćete možda razumeti moje razočaranje
kad vidite da nema mnogo smisla biti ovde
ukoliko se ne suočimo sa glavnim ciljem,
uništenjem Vijet Konga.
Svakako nemate osećaj uspeha
kad se vaši prijatelji suočavaju sa svim opasnostima.
Imala sam mapu na vratima dnevne sobe.
I stavljala sam igle svaki put kad se Denton premeštao.
A premeštao se dosta puta.
Znala sam imena tih mesta u to vreme
kao što poznajem svaki deo našeg sveta.
VIJETNAMSKI RAT
LINDON DŽONSON Predsednik Sjedinjenih država Jesi li imao dobar vikend?
ROBERT MekNAMARA Ministar odbrane Da, jesam, gdine predsedniče. Nadam se da ste i vi.
O čemu misliš ovih dana? Nisam sa tobom pričao.
Šta se dešava sa našom pauzom? Šta kažu naši generali?
Mislim da ćete da vidite da će neki strani lideri
da vas kritikuju ako nastavite bombardovanje.
Zapravo, nijedan drugi obaveštajni izvor
koji sam video ne ukazuje da Hanoj čak i razmatra
kretanje prema pregovorima da bi nas naveli da produžimo pauzu.
Obaveštajne informacije...
Kako je 1966. počela, predsednik Sjedinjenih Država
je počeo da uči ime čoveka
koji je bio najmoćniji član Politbiroa u Hanoju, Le Zuana.
...Prvi sekretar komunističke partije,
po imenu Le Zuan... L-E veliko slovo Z-U-A-N...
koji danas čini značajan pritisak
na Ho Ši Mina i ostale da bi obezbedio nastavak rata
za koji misli da ga dobija ili da ga može dobiti.
# Dođite gospodari ratova
# vi koji pravite svo to oružje
# vi koji kujete smrtne planove
Dok su oni nastavljali da eskaliraju rat,
Džonson i MekNamara su bili frustrirani
da američki komandanti u Vijetnamu, koji su postali punoletni
tokom 2. svetskog rata i rata u Koreji,
imaju problema da nađu smisao
u onome što se dešavalo na terenu.
U mesecima i godinama koje će doći, kako je američko prisustvo raslo,
i Hanoj će takođe eskalirati,
šaljući sve više i više trupa na jug,
jačajući svoju protiv-vazdušnu odbranu,
i regrutujući više boraca
iz otuđene južnovijetnamske unutrašnjosti.
Džonsonova administracija je očajnički pokušavala da podrži vladu u Sajgonu,
i istovremeno, pomogne toj vladi da nekako osvoji lojalnost vlastitog naroda.
Džonson je pokušao da stvori međunarodnu koaliciju
da bi branio Južni Vijetnam.
Ipak, samo pet država će ikada poslati borbene trupe,
Australija i Novi Zeland, Tajland, Filipini, i Južna Koreja.
Američki najvažniji saveznici, Britanija, Francuska i Kanada,
su odbili da učestvuju i umesto toga su pozvali na mirovne razgovore.
A sve više i više Amerikanaca,
uključujući neke od najuglednijih spoljno-političkih stručnjaka,
su počeli da postavljaju pitanje o načinu kako se rat vodio,
da li se ikad može dobiti,
i da li bi SAD trebale biti uopšte u Vijetnamu.
NEĆEMO SE BORITI ZA RASISTIČKU USA TREBAJU NAM NAŠI CRNI VOJNICI OVDE, NE TAMO
Do početka 1966., 2.344 Amerikanaca je poginulo u Vijetnamu.
Skoro 200.000 je bilo stacionirano tamo,
a još je bilo na putu.
Ovi vojnici će ubrzo otkriti
da rat u kojem je traženo da se bore
nije bio rat njihovih očeva.
# vi povlačite sve obarače
Skloni smo da se borimo u idućem ratu
# da bi drugi pucali na isti način na koji smo se borili u onom pre njega.
# dok ste vi pozadi i gledate Zarobljenici smo vlastitog iskustva.
# kako raste broj poginulih Mnoge od stvari koje smo naučili da deluju u 2. svetskom ratu
SEM VILSON Vojska prosto nisu bile primenjive na rat u Vijetnamu.
Prosto smo mislili da ćemo ući tamo sa maljem
i srušiti stvari, počistiti ih i to bi bilo gotovo.
To je bilo nekako uprošćavanje problema
kombinovano sa našim preteranim samopouzdanjem koje je učinilo da mi,
mislim, budemo arogantni.
I vrlo je teško razvijati neznanje
ako zadržiš aroganciju.
# i stajaću nad tvojim grobom dok ne budem siguran da si mrtav
4. Epizoda Rešenost (Januar 1966 - jun 1967)
Početkom februara 1966.,
predsednik Džonson je dobio još loših vesti.
Njegov stari prijatelj, Dž. Viljem Fulbrajt, moćni predsedavajući
komiteta Senata za inostrane poslove,
je planirao da održi saslušanje o Vijetnamskom ratu,
i TV mreže su nameravale da pokrivaju saslušanje
od početka do kraja.
Fulbrajt, koji je nekada podržavao rat,
sada mu se protivio.
Džonson je bio alarmiran.
Njegovi vlastiti savetnici su mu davali konfliktne savete o Vijetnamu godinama.
Ali javna debata o tome kako vodi rat
pred milionima Amerikanaca ga je ispunila strahom.
DŽONSON NA HAVAJIMA Predsednik se sastaje sa Sajgonskim liderima
Nakon što su saslušanja počela, predsednik je pokušao da odvratiti pažnju
iznenadnom najavom da ide na vojnu konferenciju u Honolulu,
da upozna po prvi put dva generala koji su sada vladali u Sajgonu.
Bio je to sastanak bez presedana,
i bio je namenjen da ojača rešenost SAD
da se do kraja nastavi borba protiv
komunističke dominacije u Južnom Vijetnamu.
General Vin Van Tju je bio šef države,
ali je pravu moć imao Tjuov ogorčeni rival,
bivši komandant avionstva Južnog Vijetnama,
premijer Vin Kao Ki.
Ki je bio "nevođena raketa" prema jednom američkom diplomati,
poznat po svojim kitnjastim uniformama,
kitnjastom privatnom životu i javnim izjavama.
Jednom je rekao novinaru da je ono što Vijetnamu stvarno treba
jeste "pet Hitlera".
Kako smo mogli dozvoliti i prihvatiti da se to desi?
On je bio šarlatan.
FAN KVANG TJU Sajgon Čovek ne samo da nije imao nikakvu obuku, nije imao obrazovanje,
ali izgleda da nije bio... zainteresovan da bude obrazovan,
i bio je ponosan na svoje neznanje.
Predsednik Džonson, posle susreta i razgovora sa Kijom,
je bio veoma sretan.
Rekao je, "On je kao američki momak."
jer govori dobro engleski i zna kako da pije.
i kako flertovati sa ženama.
TRAN NGOK ČAU Južnovijetnamski političar
On je, on je tip onoga
zovem to, stranca u svojoj vlastitoj zemlji.
Predsednik Džonson je proveo većinu vremena u Honolulu
tražeći od Kjua da se fukusira na pacifikaciju,
da zaradi podršku naroda Južnog Vijetnama
sprovodeći ekonomske i socijalne reforme
koje su Amerikanci tražili već više od decenije.
Džonson nije bio zainteresovan za "zvučne reči" o napretku, rekao je.
Želeo je istinske rezultate,
ono što u Teksasu zovu, "konskinse na zidu."
Niko nije razumio šta znači "konskins" (krzno rakuna).
BUI DIJEM Južnovijetnamski diplomata Vijetnamci u delegaciji su me pitali,
"Razumeš li šta je to?"
I rekao sam, "Ne razumem."
Morao sam pitate neke Amerikance da mi objasne.
Neki američki prijatelji su mi to kasnije objasnili
i tek onda su Vijetnamci razumeli.
Moje gledište je da neće proći predugo vremena
SENATOR VEJN MORS (D - Oregon) i američki narod, kao narod, će odbaciti naš rat u jugoistačnoj Aziji.
To su naravno dobre vesti za Hanoj, senatore. GENERAL MAKSVEL TEJLOR
Znam za umetnost zamazivanja koju vi militaristi dajete onima od nas
koji imaju iskrene razlike sa vama.
Ali ne nameravam da se valjam u blatu sa vama
i uključujem se u takvu vrste debate, generale.
Džonsonov put u Honolulu nije odvratio američku javnost.
Bili su prikovani za saslušanja.
Mislim da su velike zemlje,
DŽ. VILIJAM FULBRAJT a posebno ova zemlja,
dovoljno snažne da postignu kompromise
a da ne izgube svoju poziciju u svetu,
bez gubljenja svog prestiža kao velike nacije.
Upravo suprotno, mislim da bi
to bila najveća pobeda za nas i naš prestiž
ako bismo mogli biti dovoljno umni i velikodušni
da napravimo neku vrstu dogovora u ovom konkretnom sukobu.
Fulbrajt je pozvao cenjenog diplomatu Džordža Kenana da svedoči.
Tokom dve decenije, njegova doktrina suzbijanja,
zaustavljanja sovjetske ekspanzije,
je bila osnova američke inostrane politike,
i na neke načine je bila opravdanje
za ulazak SAD u proksi rat u Vijetnamu.
DŽORDŽ KENAN BIVŠI DIPLOMATA Prvo bih naglasio, da nismo već toliko uključeni kao što jesmo danas
u Vijetnamu, ne vidim razloga
zašto bi trebali željeti da budemo uključeni,
i mogao bih smisliti nekoliko razloga zašto to ne bi trebali.
DŽON SPARKMEN (D - Alabama) Pomenuli ste suzbijanje ovde.
Kako... kako možemo suzbiti u Vijetnamu?
Bolje bi uradili ako bi se pokazali malo manje opuštenijim
i manje uplašenim od onoga što se dešava u...
sigurno u manjim zemljama Azije i Afrike,
i da ne skačemo okolo kao slonovi preplašeni od miša
svaki put kad se ove stvari dese.
Džonsonu je laknulo, kada je u zadnji trenutak,
umesto emitovanja Kenanovog svedočenja,
CBS emitovao reprize Real Mekoja,
šou Endija Grifita i Lusi Love.
Ali je NBC nastavio da prenosi.
Ovo se ne tiče samo nas,
ali ne mislim da to možemo uspešno napraviti.
A pod tim smatram da
ovo prosto nije praktičan cilj,
kako ja to vidim, u ovoj zemlji.
Ne možete to postići i sa najboljom voljom.
To je tačno, i imam strah
da je naše razmišljanje o ovom problemu još pod uticajem
neke vrste iluzuje nepobedivosti na našoj strani.
Malo pre nego je saslušanje počelo,
predsednik je odlučio da nastavi bombardovanje ciljeva u Severnom Vijetnamu.
Pauza od 37 dana koja je počela na Badnje veče 1965.
nije dala nikakav nagoveštaj spremnosti Hanoja
da dođe za pregovarački sto.
U Južnom Vijetnamu, gerilci Vijet Konga su sada verovali
da kontrolišu skoro tri četvrtine zemlje.
Ipak, general Viljem Vestmorlend,
američki komandant, smatrao je kako je njegov najvažniji zadatak
bio da uništi regularne jedinice Severnog Vijetnama
koje je Hanoj slao na Jug.
Vestmorlendov cilj u naredne dve godine
će biti ono što će zvati "tačkom ukrštanja",
tačka u kojoj će američke i snage ARVN-a
ubijati više neprijateljskih vojnika nego mogu biti zamenjeni.
To bi bio rat iscrpljivanja.
Ali će zahtevati još američkih vojnika.
Dolazili su iz svakog dela zemlje.
Rođen sam na Vest Pointu kad je moj otac tamo predavao.
Koliko se mogu setiti,
Vest Point je bio ono što sam želeo da radim,
i ne jer sam posebno naginjao MET HERISON Vest Point
ili jako želeo vojnu karijeru. To je bilo samo...
Vest Point je bio vrhunac mojih ambicija.
Sin pukovnika koji je učestvovao u 2. svetskom ratu,
Met Herison je odrastao u vojnim bazama širom sveta.
Za njega i ostalo četvoro braće i sestara,
vojska je uvek bila centar njihovih života.
Obraćanje roditeljima sa "ser" i "madam",
i govorili ste "da" umesto "ja".
Na telefon bi se javljali, "Odaje pukovnika Harisa."
Ustajali bi svaku nedelju ujutro i čistili bi kuću.
EN HERISON BOUMEN Sestra Moj tata bi doveo marševski orkestar sa Vest Pointa
i moja sestra i ja bi čistili prašinu po dnevnoj sobi.
Metovim roditeljima se činilo da ne može pogrešiti.
On je bio oličenje vrednosti koje su se nadali da će usaditi u svu njihovu decu:
dužnost, čast i država.
Najjači utisak koji imam iz moje klase
i mojih vršnjaka je da su to bili momci koju su bili idealisti.
Mislim da su momci izvučeni iz malih mesta širom Sjedinjenih Država
to imali zajedničko.
Bilo je to vreme pre preispitivanja američke posebnosti.
Mi se nismo pitali.
Mi smo verovali u ono šta je ova zemlja predstavljala,
i verovali smo da ljudi koji su imali sposobnost
da vode vojnike to trebaju da urade.
# Divlja Sali,
# huh, huh, Hteo sam da idem sa gladijatorima.
# mislim da je bolje da se malo obuzdaš Želeo sam da idem sa čvrstim momcima.
# Oh Bože, šta sam to rekao? Rođen sam u Bostonu, u delu zvanom Roksberi.
RODŽER HERIS Roksberi, Masačusets Tamo su bili oni koji vas regrutuju u bande
i pokušaju da vas namame da radite stvari
koje nisu bile u najboljem interesu društva. Recimo to tako.
Rodžer Heris je sanjao o odlasku na koledž preko fudbalske stipendije,
ali nije bio dovoljno veliki da igra za svoj tim u srednjoj školi.
I onda sam se prijavio u marinski korpus.
I osećao sam... da je to bila dobitnička kombinacija
jer ako poginem, onda će moja majka moći
da dobije 10.000 $ od osiguranja.
Mislio sam da je to bilo puno novca, da će majka biti bogata
ako poginem. Ona bi bila bogata.
A ako preživim, onda ću biti heroj,
i mogu se vratiti i naći posao.
Naivno, glupo, zar ne?
Džon Masgrejv je bio iz kvarta Fermont u Independensu, Misuri.
Imao sam 17 godina i moj najbolji prijatelj i ja
smo otišli i prijavi se u marince.
Uvek sam sanjao da budem marinac. I...
DŽON MUSGREJV Fermont, Misuri
Dobro, znao sam da neću biti odrasli čovek odmah
ali ću postati marinac i to je bilo dovoljno.
Radio bih nešto... zrelo.
I radio bih nešto što je bilo važno.
I tamo je bio rat i želeo sam da budem deo toga.
Odrastao sam u Perkasiju, Pensilvanija.
I svakog "Dana sećanja"
BIL ERHART Perkusi, Pensilvanija čitava ta generacija iz 2. svetskog rata bi se obukla
u njhove uniforme Američke legije i paradili bi uokolo.
Ja bih stavljao crveni, beli i plavi krep papir na moj bicikl.
I deca su mogla voziti iza parade.
Bil Erhart će se prijaviti delom jer njegov otac,
sveštenik, nije služio u vojsci.
Erhart je bio nadareni učenik
i u zadnjoj godini srednje škole
je bio primljen na četiri koledža.
Da je otišao na bilo koji od njih,
njegova regrutacija bi bila odgođena.
Sve se svelo na tu ideju da ću služiti mojoj zemlji i biti heroj
i imati tu divnu marinsku uniformu.
A devojke bi mi se samo vešale o vrat
i niko me više ne bi mogao tući.
A u isto vreme bih stvarno služio svojoj zemlji.
To je bila moja šansa da budem...
ne želim to trivijalizovati, ali je to bila šansa da budem
zvezda vlastitog Džon Vejn filma.
Bila mi je to šansa da uradim ono što je generacija 2. svetskom ratu uradila
i što ju je činilo tako ponosnom.
Sada je bio moj red.
Odakle god da su došli, kakav god je bio razlog dolaska u vojsku,
U.S. MORNARIČKI REGRUTNI CENTAR PARIS AJLEND, JUŽNA KAROLINA obuka ih je transformisala.
Nekih prvih pet nedelja u Paris Ajlendu
sam bio ubeđen da ću umreti tamo.
Instruktori su rekli da će me ubiti. I zvučali su ozbiljno.
Odrastao sam čitavog života u segregiranom komšiluku.
Tako da nikad nisam upoznao crnu osobu dok nisam došao na obuku.
Nikad nisam bio pored crne ili hispano osobe, ili nekoga ko je bio Jevrej.
Samo... nije bilo mešanja tamo gde sam odrastao.
Pa je to zato bilo kao otvaranje očiju.
Ali kada sam ih upoznao, saznao sam da smo svi bili isti.
Bili smo svi iz radničke klase i siromašni.
I svi smo žarko želeli da budemo marinci.
Kada sam završio obuku,
osećao sam se kao kralj sveta.
Bio sam Bog. Mogao sam uraditi sve.
Na dan kada sam postao marinac.
Marinski korpus vas trenira da budete borac.
Obučavaju vas da se borite, da ubijate.
Znali su da kažu, da ako ste marinac, ne možete umreti
dok ne ubijete tri Vijetnamca.
A ja sam rekao, "Ja sam iz Roksburija."
"Ako očekuju da ubijem trojicu, ja ću ubiti deset."
Ludilo.
Sklonost velike sile je da koristi
ono u čemu ja najveća...
naime svoju vatrenu moć, destruktivnu moć.
Ispuštanje puno bombi i puno gađanja artiljerijom
sa distance. Spasavate živote. LESLI GELB Pentagon
Ubijate dosta njih, a nemate puno gubitaka.
Centralna obalska provincija Bin Din
je bila dom za više od pola miliona ljudi.
Decenijama je bila uporište gerilaca,
i početkom 1966.,
Vijet Kong je bio pojačan sa vojnicima Severnog Vijetnama,
ukupno oko 8.000 njih.
General Vestmorlend je poslao 20.000 američkih,
južnovijetnamskih i južnokorejskih vojnika
da upadnu u provinciju u potrazi za neprijateljem
i njihovim izvorima snabdevanja.
Prvo su bacali letke i govorili preko zvučnika
da upozore seljake na užasnu sudbinu
koja čeka one koji pucaju na njihove helikoptere,
upozoravali ih da napuste njihove domove,
obećavali slobodan prolaz za svakog pripadnika Vijet Konga koji je želeo da se preda.
Onda su počeli sa vazdušnim i artiljerijskim udarima
i razneli su zaseoke na komade.
Bila je to prva velika "nađi i uništi" kampanja u ratu.
Ofanziva je trajala 42 dana.
Vojska je prijavila 2.389 ubijenih neprijateljskih vojnika.
Vestmorlend je bio zadovoljan.
Ali komandanti na terenu su bili zabrinuti
da bez obzira na svu američku vatrenu moć koju su upotrebili,
većina severnovijetnamskih vojnika je uspela
da pobedne nazad na Centralne visoravni.
Operacija će odvesti više od 100.000 civila iz njihovih domova.
Slične "nađi i uništi" kampanje bombardovanja,
17 velikih američkih ofanziva samo tokom 1966.,
će proizvesti ukupno više od 3 miliona izbeglica širom zemlje,
skoro jednu petinu populacije Južnog Vijetnama.
Pošto nije postojala linija fronta,
kao što je bila u ranijim svetskim ratovima,
i pošto nijedan teren nije bio trajno osvojen ili izgubljen,
američka vojna komanda u Vijetnamu, MACV
sve više se vraćala na jedinu groznu meru pretpostavljenog uspeha:
brojanje leševa.
Brojanje tela.
Problem sa ratom, je često metrika.
DŽEJMS VILBENKS Vojni savetnik To je situacija gde ako ne možete meriti ono što je važno,
učinite važnim ono što možete meriti.
U ovom slučaju je ono što ste mogli meriti
bio broj tela mrtvih neprijatelja.
Ne dobijate detalje sa brojanjem tela.
Dobijete brojeve.
A brojevi lažu, većina njih.
Ako je broj tela znak vašeg uspeha,
DŽO GALOVEJ Novinar onda terate inače časne ljude,
ratnike, da postanu lažovi.
Ako je brojanje tela znak uspeha,
onda postoji tendencija da računate svako telo
kao da je od neprijateljskog vojnika.
Dolazi do tendencije da gomilate mrtva tela ROBERT GARD Vojska
i možda da koristite više vojne moći
nego što bi inače mogli da bi postigli rezultat
koji ste dobili u zadatak da ostvarite.
Razmislite samo o problemu iz pozicije Severa.
Morali su da snabdevaju Jug.
Govorim o dovođenju ljudi, opreme, potrepština, i tako dalje.
MERIL MekPIR Avijacija Počeli su iz ničega i prokrčili put kroz to,
kroz to područje veličine Masačustesa.
To nije trivijalna količina zemljišta
koje su preuzeli, sagradili su tamo puteve i održavali ih.
Godinama je Hanoj krijumčario većinu naoružanja i potrepština
na Jug preko improvizovane flote džunki,
koča i teretnjaka.
Ali kada je američka mornarica uspešno blokirala obalu Juga,
Severni Vijetnam je bio prisiljen da prenosi
skoro sve njihove zalihe kopnom, preko Laosa i Kambodže,
neutralnih zemalja koje je Hanoj smatrao delom većeg bojišta.
Amerikanci su ga nazvali Ho Ši Minov put.
Severni Vijetnam ga je nazvao Ruta 559,
po ljudima i ženama 559. armijskog korpusa,
koji su ga pretvorili iz zarasle pešačke staze
u 19.000 kilometara zapetljanih puteva u džungli
kroz koje su ljudi i materijal tekli južno.
Kada su se borili sa Francuzima,
Viet Min je ovisio od desetina hiljada nosača,
a zatim od mnoštva biciklista.
Sada, da bi parirali povećanom američkom prisustvu,
Severni Vijetnam je koristio mehanizovaniji transport,
štafetu ruskih kamiona sa šest točkova
koji su putovali pod zaštitom mraka.
MACV je rezonovao da ako bi Ho Ši Minov put
mogao biti dovoljno oštećen,
neprijatelj se ne bi mogao održati.
Tri miliona tona eksploziva će biti bačeno
samo na deo puta u Laosu,
milion tona više nego je palo na Nemačku i Japan
tokom čitavog 2. svetskog rata.
Neke ključne tačke su bile pogođene toliko mnogo puta
da su im radnici dali imena, "Kapija smrti,"
"Brdo spaljenog mesa" i "Klisura izgubljenih duša."
Da bi izložili neprijateljski saobraćaj,
drugi avioni su ispuštali hemijske defolijante,
uključujući i "Agens Orandž",
koji su uništili hiljade hektara džungle
i pretvorili tlo u ono što je jedan američki pilot nazvao
"koščata, lunarna prašina."
Izbušili bi rupu na putu i rekli, "Ha ha, nikada je neće zaobići."
Idućeg dana bi došli i rupa ne bi bila tamo;
MERIL MekPIR Avijacija bila bi prašina po stablima okolo, 50 m u oba pravca
što je govorilo o teškom saobraćaju čitavu noć.
Jednom me je američki prijatelj upitao,
"Kako ste se oduprli tako neverovatnom napadu?"
DONG SI NGUJEN Severovijetnamska armija Da, bio je to jak napad, ali smo mi kontrolisali tlo.
Vaše snage su bile samo avioni gore na nebu.
Čak 230.000 omladinaca, mnogi od njih dobrovoljci,
su radili da bi održali put otvorenim i da bi saobraćaj tekao.
Više od pola njih su bile žene.
Li Min Kue, koja je otišla iz svog doma na Severu
sa romanom Ernesta Hemingveja u rancu,
dočekala je svoj 17. rođendan na tom putu.
Svi smo morali da izdržimo.
Džungla je bila vlažna i mokra. Bombe su padale i danju i noću.
Mi žene smo morale naći način da preživimo.
LI MIN KUE Mladi dobrovoljac Mislili smo da je to strašno.
Hiljade ljudi je umrlo na putu od gladi i nesreća,
groznice i zmijskih ugriza i čiste iscpljenosti,
kao i od nemilosrdnog bombardovanja.
Nismo imali kada ni da dišemo.
Jedna grupa je brojala i merila kratere.
Ostali su ih popunjavali.
Ponekad samo što smo zatrpali kratere, američke bombe su opet pale na njih.
Kako da se ne bojite?
Ništa nije ostalo.
Samo oštar smrad i oblaci dima koji se dižu u vazduh.
TRAN KONG TANG Severnovijetnamska vojska U mojoj jedinici su neki vojnici izgubili živce.
Neki su dezertirali i vratili su se na Sever.
Imali smo druge jedinice koje su ih okupljale, obrazovale
i ohrabrivale da se vrate na front.
Ali u ovoj vrsti rata nikad ne znate. Morate biti stalno na oprezu
jer ne možete razlikovati prijatelje od neprijatelja.
Opustite se na trenutak i možete biti nagrađeni granatom ili kišom metaka.
Nisam mogla da gledam vesti.
Moji roditelji bi sedeli ispred televizora
a ja bih se krila u kuhinji.
KEROL KROKER Saratoga Springs, Njujork Naravno da to nikome ne govorite, ali je to bilo previše.
Stvarno nisam želela da znam.
# Ah-oh, svetlost dimnjaka
# sija kao zlato Mogi Kroker je proveo veći deo svog detinjstva čitajući o ratu.
Ali ga ništa nije pripremilo za ono što će iskusiti
u Kvang Duk provinciji na granici sa Kambodžom.
Namerno je loše obavljao svoj posao u štabu bataljona
da je na kraju premešten tamo gde je najviše želeo, u borbenu jedinicu.
# Voa-oh, kaži mi dušo
# šta se dešava sa tobom?
# Zašto me ne čuješ kako plačem?
# vuuu-huuu, vuuu-huuu
Ne čuti se u tim danima je jako teško.
Obično bi prošlo 8 do 10 dana između pisama.
DŽIN-MARI KROKER Saratoga Springs, Njujork Znajući da je u akciji, niste znali šta,
znate, šta se možda događa.
Mogijev komandant bataljona,
potpukovnik Henri Emerson, poznat kao "Revolveraš",
je bio hrabar, neumoljiv i nemilosrdan.
Par meseci nego što je Mogi došao tamo,
ponudio je paket viskija prvom od njegovih ljudi
koji mu donese odsečenu glavu neprijateljskog vojnika.
Doneli su.
Za 9 dana ranog maja 1966.,
Mogi i njegova jedinica se nisu borili ni sa kim osim sa terenom.
Borili su sa lavirintom džinovske trave i bodljikavog žbunja,
bambusom višim od tri čoveka
i džunglom sa trostrukom krošnjom tako debelom
da im je ponekad trebao sat vremena da prođu 30 m.
Monsum je počeo. Sunčevo svetlo je retko dolazilo do šumskog tla.
Dugačke crne pijavice su uzrokovale rane koje bi brzo postajale inficirane.
Kada je pukovnik Emerson saznao da četiri čete
Severnovijetnamaca pripremaju zasedu,
odlučio je da ih preduhitri.
11. maja, naredio je svojim ljudima da krenu u napad,
podržani velikim vazdušnim i artiljerijskim udarima.
Pre nego što se bitka završila,
oko 2.000 granata je ispaljeno na neprijateljske položaje.
Krv je bila svuda, prosuta po tlu,
razmazana po lišću i travi i bambusu.
Tamo su bile desetine leševa,
rastrgani na komade ili ugurani u zemlji, skriveni u šikarama,
napola sahranjeni u iskopanim grobovima.
Podrhtavanje tla je izbilo nekima oči iz glava.
Usred borbe, Mogijevo odeljenje se kretalo uskim putem
kada su dva neprijateljska mitraljeza otvorila vatru na njih.
Njegov najbolji prijatelj je bio smrtno ranjen.
Mogi je čučnuo ispred njega, radiom pozvao zaštitnu vatru,
i onda, dok su oba mitraljeza nastavila pucati,
odneo je svog umirućeg prijatelja sa linije vatre.
Za svoju hrabrošće biti nagrađen Medaljom za zasluge.
U pismima kući, Mogi nije rekao svojoj porodici
ništa od onoga što je video ili uradio.
Jednog dana sam bila u pošti šaljući nešto,
i upitala sam službenika, "Kako vam jave"
"ako je vaš sin ranjen?"
Bilo mi je teško da formiram ove reči.
Ali sam osećala da moram znati.
Osećala sam se tako odvojenom u prostoru, u strepnji.
Čovek je rekao, "Ne pitajte to. Ne razmišljajte o tome."
Rekla sam, "Moram znati."
Odgovorio je, "Ne brinite, reći će vam".
ODBIJTE DA UBIJATE
# Oh, naredniče, ja sam novajlija i upravo sam stigao u logor
# Došao sam nositi uniformu i pridružim se borbenim jedinicama OKONČAJTE RAT U VIJETNAMU
# I želim da obavim svoju dužnost, ali jednu stvar moram da zamolim CRNA NACIJO: 53 % MRTVIH 2 % TRUPA... ZAŠTO?
IZAĐITE IZ VIJETNAMA Nisam voleo ratne protestante, bilo kakve.
Nekako sam osećao kako su oni privilegovani, razmaženi klinci
FILIP KAPUTO, Marinci koji su možda protestovali
jer nisu hteli da idu.
Pa su to ostavljali nekom tipu
koji je možda završio dve godine srednje škole da to uradi za njih.
PREGOVARAJTE ODMAH! Rat je do 1966. počeo da ima uticaj na srednju klasu
BIL ZIMERMEN Univerzitet Čikaga jer je opseg regrutacije morao biti proširen.
Nisu mogli naći dovoljno ljudi da se dobrovoljno jave
ili regrutovati ljude iz radničke klase.
Počeli su regrutovati ljude iz koledža.
I tada se antiratni pokret prebacio
sa moralnog pokreta na pokret zbog sopstvenih interesa
vođenog od ljudi koji nisu želeli da idu u rat
i od njihovih voljenih koji nisu želeli da im deca idu u rat.
# I znam da nije bitno što nikad ranije nisam ubio
Bil Zimermen je bio student
na Univerzitetu u Čikagu u maju 1966.
Sin istačnonjemačkih izbeglica,
radio je za pokret za građanska prava u Misisipiju
i protivio se američkom uključivanju u Vijetnamu od 1963.
Regrutacija je bila težak problem za mladiće Zimermenove generacije.
Od 1942., svaki stanovnik SAD muškog pola
je bio dužan da se registruje kad navrši 18 godina.
Ali od 27 miliona američkih muškaraca
koji su navršili godine tokom Vijetnamskog rata,
više od pola je izbeglo vojnu službu
kroz izuzeća i odlaganja.
Skoro 500.000 Amerikanaca se prijavilo za prigovor savesti
na osnovu religioznih ili moralnih razloga,
6 puta više nego tokom 2. svetskog rata.
Ukupno je 170.000 njih dobilo dozvolu da obavlja alternativnu službu
u bolnicama, skloništima za beskućnike i školama.
Neki su obučeni za bolničare i poslati u Vijetnam.
Najmanje dvojica su poginula;
oba su odlikovana Kongresnom medaljom časti.
Milion mladih ljudi je služilo u Rezervi i Nacionalnoj gardi
sa očekivanjem da nikada neće biti poslati u borbu.
Rezervisti i gardisti su bili skoro uvek belci,
generalno bolje obrazovani, sa boljim vezama,
i bolje plaćeni nego oni koji su regrutovani.
Prekidanje njihovih života, predsednik Džonson je osećao,
bi povećalo protivljenje ratu.
"Ako imate lovu," jedan vojnik je rekao, "ne morate da idete."
DOBRODOŠLI REGRUTNI CENTAR ORUŽANIH SNAGA Rezultat je bio da se sastav vojske jako pomerio
prema manjinama i neprivilegovanima.
# Gdine Bekleš, gdine Bekleš
# šta vi mislite, ko sam ja
# Podižeš mi poreze, zamrzavaš mi platu, i šalješ mog sina u Vijetnam
# daješ mi kuću drugog razreda Neko vreme, Afro-Amerikanci,
# i polovnu odeću iako su predstavljali samo 12% populacije,
# misliš li da su obojeni samo drugorazredne budale su pretrpeli nesrazmeran broj žrtava.
Ozloeđenost je počela da raste.
IZAĐITE IZ VIJETNAMA BELCI IZAĐITE IZ JUŽNE AFRIKE BELCI Moramo uložiti toliko snage u jačanje naše zajednice,
da ako dođu po jednu osobu, imaće posla sa svima nama.
To moramo da uradimo! To je ono što ćemo radimo.
SIROMAŠNI BELCI i CRNCI UMIRU u VIJETNAMU, A BOGATI POSTAJU JOŠ BOGATIJI Moramo stvoriti toliko snage unutar naše zajednice,
pa kada L. B. Dž kaže, "Dođite momci, u moj rat," mi kažemo,
"Do đavola ne, mi ne idemo".
Ne idem da pomognem nekome da dobije nešto što moji crnci nemaju.
Ako idem da poginem, poginuću sada, boreći se sa vama,
ako ću da idete da poginem.
Vi ste moji neprijatelji, moj neprijatelj su belci, ne Vijet Kong, ili Kinezi ili Japanci.
Vi ste moj protivnik kad želim slobodu
Vi ste moj protivnik kad želim pravdu. Moj ste protivnik kad želim jednakost.
I želite da idem da se negde borim,
Klej osuđen na 5 godina u slučaju regrutacije ali me nećete podržati ovde kod kuće.
Na početku, 10.000 regruta je pozivano svakog meseca,
ali u 1966., povećeni zahtevi za svežim trupama u Vijetnamu
su podigli ovaj broj na 30.000.
Hiljade studenata sa koledža sada nisu više mogli očekivati odlaganje.
Ako je vaš uspeh pao ispod nekog praga,
izvukli bi vas sa koledža.
I najgore što vam se moglo desiti je da budete ubijeni u Vijetnamu.
Pa smo protestovali na Univerzitetu Čikaga
da je univerzitet bio saučesnik u ovom ratu
NEMA VIŠE RANGIRANJA slažući se da se ove liste dostave regrutnim komisijama.
Smatrali smo da prvi put, mi zaista imamo uticaj.
Većina Amerikanaca, mladih i starih je ipak podržavala rat.
STUDENTI IZDAJICE ŽELE PREDAJU "Mladi Amerikanci za slobodu",
Okrug Filadelfije Mladi Amerikaci za slobodu stvoreni od konzervativnog pisca Viljema F. Baklija,
.YAF. PODRŽAVA POBEDU NAD KOMUNIZMOM u JUŽNOM VIJETNAMU su održavali kontra-demonstracije na kampusima širom zemlje.
# Slava, slava, haleluja! Njegova istina maršira.
Moj brat, sedmo dete u porodici, se priključio lokalnom pokretu otpora.
LE KAN KONG Viet Kong Amerikanci su ga ubili u akciji čišćenja.
Drugi brat je napadnut iz zasede dok je spavao i upucali su ga u srce.
Moj zet je izdat od doušnika.
Slomili su mu vrat i ubili ga.
Pucali su na našu kuću i ubili moju sestru.
Moja majka je plakala čitavo vreme.
Ipak, i dalje je ohrabrivala najmlađeg brata da se priključi revoluciji.
Odrasla sam verujući da su komunisti bili ljudi
koji uništavaju porodicu, religiju,
i ljudi koji nisu privrženi našoj zemlji
već međunarodnom komunizmu.
Moja majka ih je opisivala kao (govori vijetnamski),
što znači da su to ljudi
sa glavom vodenog bizona i licem konja,
ZUONG VAN MEJ ELIOT Sajgon što je značilo da su bili podljudi,
i da su bili brutalni.
Ali sa druge strane sam mislila da oni uključuju ljude
kao što su moja sestra Tang i dosta mojih rođaka.
Nisam mogla pomiriti ove dve slike.
Ali od te dve, mislim da je druga slika bila mnogo jača
jer sam bila tako zastrašena njima.
Mislila sam da ovi ljudi moraju biti stvarno, stvarno užasni ljudi.
To je bio okvir uma koji sam imala
kad sam počela da radim istraživanje o komunističkom pokretu.
Zuong Van Maj je bila kćerka zvaničnika
u južnovijetnamskoj vlasti i sada je bila udata
za Amerikanca, Dejvida Eliota.
U 1964., ona je radila za RAND korporaciju u Sajgonu.
Naručeno je istraživanje od strane Roberta Maknamare
da se prouče neprijateljski zatvorenici
da saznaju "Ko su Vijet Kongovci?
I šta ih pokreće?"
Sećam se prvog intervjua. Bila sam sama.
Bila sam jako mlada i otišla sam u ovaj prilično sumorni zatvor
da intervjuišem visokorangiranog funkcionera koji je bio zarobljen.
Otišla sam misleći da ću upoznati to čudovište,
ovog tipa sa glavom vodenog bizona i glavom konja.
Ušao je unutra i bio je veoma iznenađen da me vidi.
Isto kao što sam i ja bila iznenađena da ga vidim.
Ovde je bio čovek koji je posvetio čitav svoj život borbi
za ono što je on nazivao pravim razlogom
da oslobodi svoju zemlje od strane dominacije,
da ujedini zemlju pod samo jednom vladom.
On je potpuno verovao u to
da tačke da je žrtvovao čitav svoj život tom cilju.
I tako sam otišla... veoma impresionirana sa njim.
Kada je RAND-ov izveštaj predstavljen Maknamarinim zamenicima u Pentagonu,
u kome je Vijet Kong opisan kao privrženi neprijatelj
koji "može biti poražen samo uz ogromnu cenu,"
jedan viši zvaničnik je rekao, "Ako je to što kažete istina,
"mi se borimo na pogrešnoj strani,"
"strani koja će izgubiti ovaj rat."
# Sunčeva svetlost je lagano dopirala kroz moj prozor danas
# Mogao sam je lako izbeći ali promenio sam način
# Trebaće malo vremena, znam to, ali ću u međvremenu Sveukupni mit o američkoj vojsci koja trči bezobzirno
sa politikom, sa strategijom, sa taktikom da teroriše i ubija
i muči nevino stanovništvo Južnog Vijetnama,
ta slika je...
STJUART HERINGTON Vojni savetnik to nije pravedno prema mladim muškarcima i ženama koji su služili tamo.
To sigurno nije tačan prikaz onoga što je naša vojska bila.
Od prvog dana, Džonsonova administracija je shvatila
da se rat ne može dobiti
bez uveravanja siromašnih farmera u unutrašnjosti
da vlada u Sajgonu, a ne Vijet Kong,
radi u njihovom najboljem interesu.
Uz vojsku, mnoge američke humanitarne organizacije
su radile u vijetnamskim selima.
Kopali su bunare i gradili vetrenjače,
osnivali škole, uvodili poboljšani pirinač,
obezbeđivali medicinsku njegu,
i elektrificirali većinu unutrašnjosti.
Pod pritiskom Roberta MekNamare,
MACV se borio da nađe načine da izmeri progres u pacifikaciji
44 južnovijetnamske provincije,
220 distrikta i 13.000 zaselaka,
i konačno su došli do "SiISTEMA OCENJIVANJA ZASEOKA".
Uskoro je nekih 220 američkih savetnika u distriktima
bilo obavezno da proizvede nekih 90.000 stranica podataka, svakog meseca,
planina informacija tako zastrašujuća
da ni za koga nije imala smisla.
Sve se moglo kvantifikovati.
Mogli ste bukvalno da kažete, "Koliko je pacifikovano ovo selo?"
"Pacifikovano je 37,5%."
Dobro, šta to znači? Amerikanac bi vam rekao,
"Nismo imali incident u ovom selu"
"ili ovoj provinciji," kako god.
"Stopa incidenata pada, i zato mi pobeđujemo."
FILIP BREJDI U.S.A.I.D Ali bismo ukazali na neke problematične oblasti u provincijama u kojima smo radili,
mogli smo prosto da kažemo da nisu pacifikovane
sem ako ih ne želite smatrati pacifikovanim za drugu stranu.
U obimu u kojem je pacifikacija bila uspešna,
škole su bile izgrađene, bunari su bili očišćeni.
A onda jedne noći, dolazi 400 severnovijetnamskih vojnika u selo,
pogube šefa sela i otmu 12 mladića
za službu u revolucionarnim oružanim snagama,
i onda ljudi pogledaju vladu i kažu,
"Obećali ste da ćete nas zaštititi, ali niste ostali."
Bio sam tamo rano.
Bio sam u stvarno dobroj jedinici, koja je verovala u vojne tradicije,
koja je verovala u čast,
MAJK HEJNI Vojnik koja je verovala čak i u humano tretiranje neprijatelja
jednom kada postane ratni zarobljenik.
Poručnik Majk Hejni iz Basket Ridža, Nju Džersi,
je bio komandir voda u 1. konjičkoj diviziji.
Stigao je krajem 1965.
i raspoređen je u gusto naseljeni deo centralnog Vijetnama,
gde se našao okružen
infiltracijama Severnovijetnamaca
i sa seljacima čija lojalnost nije bila jasna.
Nikad nismo uspeli da shvatimo
kako da odredimo ko je bio neprijatelj.
Ako ste normalni, pristojni američki mladić,
vi ne podižete samo tako pušku i pucate na nekoga i pokušavate ga ubiti
ukoliko niste prilično sigurni da je on neprijatelj.
A ako nije bio naoružan,
ili vam nije pretio na neki način, ne biste ga upucali.
Prošli bi kroz selo u kojem nije bilo ljudi koje smo mogli identifikovati
kao neprijateljske vojnike i našli bi dosta skrivenog pirinča.
Trajna naređenja su bila da ga raznesemo, zapalimo,
uništimo, otrujemo, šta god.
Stvarno nismo želeli da radimo to jer...
niste morali biti stručnjak da pogledate uokolo
i vidite da ti ljudi zavise od toga. To je njihova hrana.
Ponekad bi nam rekli da spalimo nastambe od slame.
I ljudi bi bez entuzijazma pokušavali upaliti krov.
Čim bi se plamen ugasio, nisu pokušavali ponovo.
U srcima nam nije bila namera da uništavamo
hranu i domove za civile.
To nam je davalo nelagodan osećaj,
"O čemu se radi u ovom ratu?"
Većina borbi u Vijetnamu
je bila one vrste koju je Majk Hejni video,
malog obima, iz blizine i inicirane od neuhvatljivog neprijatelja.
Vojska je to nazivala "kontaktom".
"Rat je pakao," gušteri bi voleli da kažu, "ali kontakt je majka."
Posao pešadijskog voda je obično bio da pokuša uplašiti
neprijateljsku pešadiju i da je uništi.
Stvarna taktika je bila da smo se ponašali kao mamac.
I na nekom nivou smo znali to.
Znate, ući u šumu i privući vatru.
Posle 6 meseci njegove ture, Hejni je preduzeo
nešto što su on i njegovi ljudi smatrali da će biti lak zadatak:
popeti se na padinu nedaleko od njihove baze u An Keu
i poterati malu neprijateljsku minobacačku jedinicu sa linije grebena.
Čim smo krenuli, počeli smo dobijati neke loše vibracije.
Našli smo otiske čizama u blatu
na ivici zone sletanja,
i dobru stazu, često korištenu stazu koja je išla prema grebenu.
Sećam se da sam pričao sa jednom od mojih komandira odeljenja o ovome.
I obojica smo smatrali, "Sranje, ovo zaudara."
I iznenada je istureni čovek,
prvi čovek u koloni, narednik Mej,
je samo podigao M16 na rame i ispalio rafal.
Okrenuo se i rekao, "Vijet Kong na stazi. Vijet Kong na stazi."
Pre nego sam stigao obraditi ovo, pao je dole pogođen u prsa. Bum!
I iznenada je dobro postavljena zaseda eruptirala.
Bilo je tako glasno i neočekivano.
Bio sam iznenađen za trenutak. "Koji se đavo događa?"
Hejnijev radista, vojnik Teri Karpenter,
je dobio na vezi komandira čete.
"Uletili smo u nešto gadno," Hejni je rekao.
U tom trenutku je metak pogodio Karpentera u glavu.
Znao sam da je Teri pogođen. Znao sam da je narednik Mej pogođen.
Pozvao sam posadu prvog mitraljeza da izađu napred
i počnu dejstvo mitraljezom. Brzo su ih neutralisali.
Nisu imali šanse da mnogo deluju.
U tom trenutku mi niko nije ostao u isturenoj jedinici.
Svi su bili pogođeni osim mene. Svi.
Svi su bili ubijeni ili smrtno ranjeni u tom trenutku.
Noć je pala. Ono što je ostalo od Hejnijeve čete pripremilo se
na napad za koji su smatrali da će početi u zoru.
Ležao sam tamo na liniji.
Bio sam do mrtvog neprijateljskog vojnika.
Bilo je nekako moje lice, njegove noge i stalno sam ga gledao,
jer nisam mogao da vidim rane na njemu.
I nekako vam čudne misli dolaze, "Ovaj tip će me ubiti.
"On se pretvara. Čekaće dok ne počne napad,
i onda će skočiti i ubiti me."
I skoro sam ga ponovo upucao. Da budem siguran da je mrtav.
Onda je neprijatelj počeo da ispaljuje minobacačke granate među Hejnijeve ljude.
Osećao sam kao da je neko uzeo čekić
i udario me u potkolenicu, koliko god je jako mogao.
Bio sam tako zapanjen šokom od pogotka,
i samo sam povukao dubok uzdah u strašnom bolu.
Nisam mogao govoriti.
Malo posle što smo upali u zasedu,
i kada sam saznao da sam izgubio gomilu ljudi,
pomolio sam se Bogu govoreći, nešto kao,
"Ako ti treba još ljudi iz mog voda, uzmi mene.
" Ne uzimaj više moje ljude."
Čim sam to rekao, poludeo sam na sebe i rekao,
"Sveca mu, mogu li da povučem molitvu?"
Ali je bilo prekasno. Izrekao sam je.
Ispostavilo se da posle te molitve niko iz mog voda više nije poginuo.
Američka artiljerija je na kraju potisnula neprijatelja.
Preživeli iz Hejnijeve čete su se spustili niz brdo u bezbednost.
On je odnešen u bolnicu.
Ležao sam na krevetu jecajući.
I ta sestra je došla. Nagnula se i rekla, "Poručniče...
"Vaši ljudi su ovde. Trebate prestati da plačete."
U tom trenutku je moj narednik iz voda,
krupni crnac iz Detroita koga sam jako voleo,
narednik Sem Hant, došao je i seo do mene
i uzeo moju ruku i rekao ovoj sestri,
"Gospoja, ovaj ovde poručnik ne mora ništa prestati da radi."
Gledao sam kako Amerikanci umiru.
Iako nisam znao njihov jezik,
LE KONG HUAN Viet Kong video sam ih kako plaču i drže jedni druge.
Kada je neko poginuo, ostali su se okupili oko njega.
Nosili su njegovo telo i plakali.
Svedočio sam takvim scenama i mislim
da Amerikanci, kao i mi Vijetnamci
imaju dubok osećaj humanosti.
Brinuli su jedni za druge.
Dosta sam o tome razmišljao.
Studenti su sada ljuti. Pronela se vest
da se okupe kod glavne budističke pagode u sumrak.
Nakon svih ovih godina, Vijetnamci su naučili da žive sa krizama i ratom.
Ali još nisu naučili da žive kao nacija.
LINDON DŽONSON Predsednik Sjedinjenih država Din, šta ćeš napraviti?
Krećemo li se prema tački gde bi nam bilo teško
tražiti od ljudi da ginu tamo,
kada se ovako nešto događa svaka dva ili tri meseca?
DIN RASK Ministar inostranih poslova Mislim da nije još gospodine, nikako.
Mislim da je to i dalje manji problem.
Ali politički razgovori neće moći stići nigde
ako oni ne održe elemente reda i poretka.
15. maja 1966.,
vlada Južnog Vijetnama, zemlje za koju
su mnogi Amerikanci rizikovali svoje živote,
se opet činila da je na ivici kolapsa.
Nadmoć premijera Kija je zadala težak udarac
budističkim aktivistima, koji su zahtevali
predstavničku vlast i pregovore za okončanje rata od 1963.
Kada je Ki iznenada otpustio rivalskog generala,
popularnog budističkog komandanta,
demonstranti su pohrlili na ulice Hueja i Da Nanga.
Zatvorili su luku kroz koju je dolazila većina američkih potrepština.
Neki južnovijetnamski vojnici, lojalni otpuštenom generalu,
napustili su borbe protiv komunista i uputili su se prema gradu.
Ljutita gomila je zapalila američke džipove.
Natpisi na kojim je pisalo "Mir!" i "Amerikanci idite kući!"
su se pojavili posvuda.
Predsednik Džonson je bio vrlo zabrinut,
da je tražio od njegovih savetnika da pripreme rezervnu poziciju
ako Kijova vlada padne.
"Ako bude potrebno", rekao je "Amerika bi trebalo da bude spremna"
"da izađe iz Vijetnama, i možda"
"umesto toga napravi branu komunizmu u Tajlandu."
Ki je naredio vojsci Južnog Vijetnama
da okruže i potčine Da Nang,
gde su razmenjivali vatru sa nekadašnjim drugovima.
Dok su Kijove snage upadale u budističke pagode u Da Nangu,
njegovi ratni avioni su mitraljirali okupiranu glavnu pijacu.
Pobuna je slomljena. Vašingtonu je laknulo.
Izgledalo je da Ki opet ima kontrolu.
Ali sa svog komandnog mesta na vrhu brda izvan grada,
jedan američki marinski poručnik gledao je u neverici
kako su dve bitke tekle simultano:
na zapadu, njegove kolege marinci su se borili sa Vijet Kongom;
na istoku, vojska Južnog Vijetnama
izgleda da je bila u ratu sa samom sobom.
# Zdravo tamo, moj stari prijatelju
# došao sam da opet razgovaram sa tobom Mogi Kroker: 16.maj 1966.
Dragi mama i tata...
# jer vizija polako zastrašuje Naše operacije ovde na granici Kambodže su prilično uspešne.
# usađuje sumnju dok spavam Nema sumnje da ćete o tome čuti na vestima.
# i vizija Stalno dobijamo sve više i više operacija pa ništa nije potpuno sigurno.
# koja mi je usađena u glavu ostaje
Ne znam hoću li opet skoro da idem na teren,
# unutar zvuka tišine ali ne očekujete stalna pisma.
# u nemirnim snovima hodam sam Kažite Rendiju da jedva čekam da vidim njegovog novog psa.
# uskim ulicama pod kaldrmom Možda ću uzeti odsustvo od 15 dana u Tokiju,
# ispod oreola uličnih svetiljki da ne puknem.
# podigao sam ovratnik zbog hladnoće i vlage Bio je to predivan proletni dan, i otvorila sam pismo u kojem je to stajalo.
# kad su mi oči zaslepljene I bila sam stvarno devastirana
# Bleskom neonskog svetla jer je do tog vremena,
DŽIN-MARI KROKER Saratoga Springs, Njujork Vijetnam bio u potpunom haosu.
Dolazilo je do stalnih promena ljudi koji su vladali Južnim Vijetnamom.
I bili su protesti budističkih monaha i drugih koji...
tamo su bile antiameričke demonstracije.
Pomislila sam, "Zašto? Zašto smo tamo?"
Mislim da je pismo u kome moj brat pokazuje neku vrstu očaja,
verovatno prvi put da je to izrazio tako otvoreno čitavoj porodici.
KEROL KROKER Saratoga Sprngs, Njujork Vratilo me na dan...
kad mi je rekao, "Ne želim da se vratim nazad."
Pišući starom školskom prijatelju,
Mogi je bio još direktniji.
Mogi Kroker: Dragi Daf,
Od kad sam zadnji put pisao, a što je bilo pre nekoliko meseci
dogodili su se brojni uzbudljivi, ali strašno neprijatni događaji,
od kojih je najgori kad sam bio priklješten
sa dva laka kineska mitraljeza koji ispaljuju 900 metaka u minuti
i kada je moj najbolji prijatelj poginuo manje više pored mene.
Jednog dana ću ti možda ispričati čitavu priču ako mi živci potpuno ne odu do tada.
Zapravo je ovo potonje samo pusta želja,
u lažnoj nadi da će me skloniti sa linije.
Bio sam fantastično religiozan neko vreme,
šaljući raznovrsne molitve koje su se uglavnom ticale pokušaja da ostanem živ,
ali sam opet ateista... dok pucnjava ne počne.
Vest Point 8. jun, 1966
Stvarno sam verovao da moramo zaustaviti komunističku ekspanziju.
Takođe sam verovao da smo na ispravnoj strani.
MET HERISON, Vojska Baš kao što je nas Francuska podržavala tokom naše revolucije,
mi smo pomagali Južnovijetnamcima sa podrškom tokom njihove revolucije.
Metju Harison je bio jedan od 300 diplomaca iz klase 1966.
koji je dobrovoljno služio u Vijetnamu.
Rendžeri! - Rendžeri! - Sve do kraja! - Sve do kraja!
Ali je najpre otišao u Floridu da postane Rendžer
i da izdrži 9 nedelja najzahtevnije obuke
koju je armija nudila.
Tata ide na mali put! - Tata ide na mali put!
Glavni čovek je bio major Čarls A. Bekvit, "Besni Čarli",
heroj opsade Plej Meja godinu dana ranije.
"Ako je čovek krvavo glup," rekao je grupi pridošlica,
"njegova majka će dobiti telegram i pisaće,"
"Vaš sin je poginuo jer je glup."
"Nadajmo se da će vaša majka pročitati samo , 'Vaš sin je mrtav.' "
"Sa obukom koju ćemo vam ovde dati,"
"možda vaša majka neće primiti nikakav telegram."
" Zato obratite pažnju."
Da bi uspeli, Harison i njegovi drugovi su morali preživeti
dane bez sna; bili su lišeni hrane i vode,
morali su marširati uz planine dok im noge ne bi prokrvarile
i da patroliraju kroz močvare u kojima su bile otrovne zmije i pauci;
morali su naučiti da otkriju zamke
i da nadmudre veterane maskirane kao Vijet Kong.
"Očekujte neočekivano," Bekvit je stalno govorio svojim učenicima.
"Život je nepravedan."
Jednom kada je postao Rendžer, Harison je bio željan da krene za Vijetnam...
i da se stavi u akciju veštine liderstva i preživljavanja
koje je upijao tokom pet godina.
RENDŽER
Sećam se razgovora sa mojim klasićima koliko strašno će biti služiti u vojsci
ako su svi makar godinu pre nas već služili u borbi
a mi nismo imali prilike da to uradimo.
Bojao sam se da ćemo dobiti rat prebrzo
i ja ne bih imao prilike da ga iskusim.
3. jun 1966. je bio 19. rođendan Mogija Krokera.
Njegova četa je bila uključena u još jednu kampanju,
usmerenu na nalaženje i eliminisanje trupa Severnog Vijetnama
koje su ulazile preko Laosa na Centralne visoravni.
Kako je pala noć, Mogiju i njegovom odeljenju je naređeno
da krenu prema brdskom grebenu
koji je imao pogled na opkoljenu predstražu ARVN-a
tako da bi se artiljerija mogla upotrebiti
i navoditi da granatiraju neprijatelja ujutro.
Kretali su se polako i oprezno uz padinu.
Mogi je bio na čelu.
Mitraljez je iz mraka otvorio vatru.
Denton Kroker Junior nikad nije stigao do vrha brda.
# Dole niz ulicu psi laju i polako pada mrak
# kad mrak počne da osvaja, psi će prestati da laju Bio je to divan dan da se izađe u našu baštu.
Kandi, naša mala curica je otišla na rođendansku zabavu.
A ostala deca su mislim bila oko kuće.
Kratko posle vremena ručka, izašla sam na trem.
Videla sam dva čoveka u uniformama koji idu prema kući.
Znala sam da se nešto užasno desilo.
I strčala sam niz stepenike. Zgrabila sam jednog od njih i rekla,
"Nemojte mi da kažete. Ne recite to.
Ne moj predivni momak."
A on je samo rekao, "Da."
# Sa mog kućnog praga moje oči počinju da blede
Sedela sam na kauču u dnevnoj sobi.
Iznenada sam čula kako majka vrišteći doziva mog oca.
Kao na filmu, došao je sveštenik uz stepenice
sa vojnikom, a ona je govorila, "Ne."
I dozivala je mog oca.
Moja reakcija je bila da sam skočila sa kauča,
istrčala na zadnja vrata i zgrabila ruku mog malog brata
i samo sam počela da hodam. Rekla sam, "Moraš poći sa mnom."
Rekla sam, "Pokazaću ti nešto." Nisam imala pojma gde idem.
Samo sam rekla sebi, "Ne. Ovo se neće desiti."
I nešto me je nateralo da se okrenem
i da uđem sa zadnje strane kuće iz uličice.
Moja otac je stajao tamo.
Pala sam mu u naručje i rekla,
"Nemoj da bude istina, tata.
Je li istina?" I on je rekao, "Da."
Nekako sam znala da su se stvari zauvek promenile.
Da je moja mama kao moja mama i moj tata kao moj tata,
više nikada neće biti isto.
Sećam se da smo sedeli na kauču
i da sam ih zagrlila i rekla sam,
"Volećemo jedni druge i bićemo dobro."
Ali nisam znala koliko dugo.
Znate? Svi smo pokušali.
# za oboje je samo još jedno jutro hiljadama km iza Denton W. Kroker Mlađi, 19, poginuo u Vijetnamu
Kerol mi je rekla jednog dana,
vrlo brzo nakon što je Denton poginuo,
verovatno isti dan, "Kako možeš verovati u Boga?"
A ja sam rekla, "Jer smo imali Mogija."
Mislim da je njegov život bio pravi dar.
Bila je privilegija imati ga.
Prijatelj mi je napisao, "Naša deca su nam pozajmljena,"
što mislim da je istina.
10 dana kasnije, armijski kapetan je dopratio Mogijevo telo
u pogrebnu kuću Dika Stouna.
Porodični sveštenik je sugerisao
da Mogu bude sahranjen u Saratoga Springsu
da njegovi roditelji mogu lakše da obilaze njegov grob.
Oni su ipak izabrali Nacionalno groblje Arlington.
"Deo mog srca je znao," seća se njegova majka,
"da ako bi bio sahranjen blizu nas,
želela bih da izgrebem zemlju da mu povratim toplinu."
Omaha, Nebraska
Čujem da moji prijatelji kažu, "Zabrinut sam" i "Zbunjen sam",
i "Frustriran sam," i svi možemo razumeti te ljude.
Ponekad i sam skoro dobijem čir na stomaku, samo ih slušajući.
Svi želimo da se rat završi.
Svi želimo da se vojnici vrate kući.
Nema osobe na ovom svetu
koja više želi da se ove stvari dese,
da mir zavlada u svetu,
od vašeg predsednika Sjedinjenih Država.
Vojska je tvrdila da je ubila
oko 57.000 neprijateljskih vojnika u prvih 6 meseci 1966..
Ipak, privatno se administracija brinula
da "tačka ukrštanja" generala Vestmorlenda,
trenutak kada se više neprijateljskih vojnika ubije
nego se može zameniti, nije izgledala bliže.
Od početka je genaralštab tražio od predsednika da bude agresivniji,
da dozvoli vojnicima da gone neprijatelja u Laos i Kambodžu
i da proširi listu meta za bombardovanje u Severnom Vijetnamu.
Džonson i dalje nije dozvoljavao prelazak granice
regularnim kopnenim trupama zbog straha od uvođenja Kine
ili čak i Sovjetskog Saveza u rat.
Bio je oprezan zbog težeg bombardivanja,
bojeći se da ne pogodi više civila.
Bez obzira na zabrinutost,
predsednik se sada saglasio da pojača kampanju bombardovanja,
zvanu "Operacija Kotrljajuća grmljavina".
Odobrio je napade na naftna postrojenja širom Severnog Vijetnama,
uključujući i neke lokacije blizu gradova Hajpog i Hanoj.
Njegovi komandanti su ga uveravali
da će to biti smrtni udarac neprijatelju,
i sigurno će dovesti Severni Vijetnam za pregovarački sto.
Desetine hiljada naleta je obavljeno.
Mnoge bombe su pogodile nameravane mete.
Ipak, mnoge su promašile
i umesto toga pale na stambene kvartove,
baš kao što se predsednik bojao.
LINDON DŽONSON Predsednik Sjedinjenih država Stvari idu prilično dobro na Jugu, zar ne?
ROBERT MekNAMARA Ministar odbrane Da, mislim da jesu.
Jer mislim da im nanosimo teške gubitke,
ali me samo plaši kad vidim šta radimo tamo
sa Bog zna koliko aviona i helikoptera
i vatrenom moći i borimo se sa gomilom polugladnih prosjaka.
To je ono što se dešava na Jugu.
I velika opasnost je,
da oni tako mogu skoro neograničeno dugo.
Jedina stvar koja će to sprečiti je gdine predsedniče, slom njihovog morala.
Nema sumnje da vojnici na Jugu, Vijet Kong i Severnovijetnamci,
oni znaju da mi bombardujemo Sever.
I imamo odrešene ruke. A kada vide da ih ubijamo
tako mnogo na Jugu,
i oni vide da će materijal slabije dolaziti
sa Severa, mislim da će im to narušiti malo više moral.
Za mene je to jedini način da pobedimo jer ih ne ubijamo dovoljno
da učinimo nemogućim Severu da nastavi sa borbom.
Ali ih ubijamo dovoljno da uništimo moral
ovih ljudi dole ako misle da će ovo trajati večno.
U redu. Samo napred Bob.
Ljudi su ginuli. Kuće su im uništavane.
Moja škola je evakuisana u ruralno područje.
Naši životi su se izokrenuli.
Imao sam 14 godina.
BAO NIN Hanoj
Nisam bio uplašen. Bio sam ljut.
Ponekad su bombe padale na pijace i škole ubijajući mnogo dece.
HO HU LAN Severnovijetnamska voska Mnogo ljudi u Severnom Vijetnamu je
poginulo uključujući i članove moje porodice.
Tako da je jedini način da postignemo mir i bezbednost
u pozadini bio da se nastavimo boriti na frontu.
Ljudi govore o kolateralnoj šteti, ali to nešto znači.
Ne želite praviti kolateralnu štetu.
MERIL MekPik Avijacija Želite naneti štetu koju želite da nanesete.
To je dobitni način da se ovo uradi.
Iako sam bio sam u ćeliji
i ostali su bili sami, nismo bili sami.
Bili smo zajedno u ovom starom francuskom zatvoru
pola sveta udaljeni od Sjedinjenih Država.
Polako sam počeo da shvatam da ovo može potrajati dugo vremena.
EVERET ALVAREZ Ratni zarobljenik Dugo vreme za mene je bila godina ili dve.
Nikad nisam ni sanjao da će biti 8 i po godina.
U leto 1966., poručnik Everet Alvarez,
prvi američki pilot koji je bio oboren iznad Severnog Vijetnama,
bio je zarobljenik skoro 2 godine
i pridružilo mu se više od 100 drugih oborenih pilota u Hanoju i okolini.
Iako su ih Severnovijetnamci sve smatrali "agresorima",
"kriminalcima," i "vazdušnim piratima", a ne ratnim zarobljenicima
koji zaslužuju humani tretman,
Alvarez i ostali su na početku tretirani dosta dobro.
To nije potrajalo dugo.
Ljudima je uskoro bilo zabranjeno da komuniciraju jedni sa drugima,
prisiljeni su da se poklanjaju svojim čuvarima,
i govorili su im da ih je njihova zemlja zaboravila.
Bili su podvrgnuti izolaciji, premlaćivanju,
i satima i satima torture,
a sve u cilju da ih nateraju da priznaju krivicu
i da snime izjave u kojima osuđuju rat.
Kad bi se vrata ćelije otvorila, kad bi rekli,
"Ti, tvoj red," znao si u dubini sebe,
znao si da se možda nećeš vratiti.
Okovi, užad, premlaćivanja, lomljenje kostiju.
Oni... oni su uradili sve.
Ruke su mi pocrnele od lisica koje su prekinule cirkulaciju.
I nisu me pustili da umrem. Samo su održavali bol.
Onda sam shvatio da nemam nadljudske moći.
Kad sam se prvi put slomio i dao im nešto, osećao sam se tako nisko.
Osećao sam se tako malenim.
Neki od ljudi koji su naterani da snime izjave,
uradili su najbolje što su mogli da prenesu kući istinska osećanja.
Komandir Džeremaja Denton je treptao očima spelujući
"mučenje" Morzeovim kodom. T-O-R-T-U-R-E
6. jula, nedelju nakon što su američke bombe
prvi put pale na Hanoj i Hajpong,
čuvari su okupili Alvareza i još 51. zatvorenika,
i dok su kamere snimale,
proveli su ih kroz centar Hanoja,
pored ljutitih građana.
Mogao sam čuti kako se gomila prikuplja.
I kad sam prošao pored nekoga sa megafonom,
pogledao me je i zavikao gomili.
"Alvarez, Alvarez, kučkin sine, kučkin sine!"
Ljudi su počeli da pritiskaju, da bacaju stvari, boce, cipele.
Čuvari su imali dosta problema da drže ljude dalje.
Severnovijetnamci su se nadali da će dobiti
međunarodnu podršku zbog tretiranja
ratnih zarobljenika kao ratnih zločinaca.
Imalo je suprotan efekat.
Ljudi sa svih strana, čak i oni koji su se protivili ratu,
saosećali su sa ovim jadnim, bespomoćnim ljudima.
Planovi za javna suđenja su otkazani.
Bombardovanje je nastavljeno i još više američkih aviona je srušeno.
Severnovijetnamci su se ponosili zarobljavanjem američkih pilota.
Čak i od dece se očekivalo da urade svoj deo.
Ruke u vis! Ruke u vis!
Nisi izgovorio dobro. Ponovo.
Ruke u vis! - I ponovo. - Ruke u vis!
Bombardovanja oko Hanoja i Hajponga
koja su za rezultat imala tako puno zarobljenika
su dugo vremena vođena iz podruma Bele kuće,
gde je predsednik lično birao mete,
i odučivao da ćemo napasti sada, i da ćemo onda uzeti malo pauze.
Vazdušna moć je zloupotrebljavana, većinu vremena.
Operacija "Kotrljajuća grmljavina" je uništila
većinu severnovijetnamskih skladišta nafte.
Ali su oni prebacili većinu njihove nafte u podzemne rezervoare,
i još ih je dolazilo svaki dan iz Kine i Sovjetskog Saveza.
Bombardovanje je svejedno pojačano.
Širom Severa je napravljeno dovoljno priručnih skloništa napravljenih
od betonskih cevi ukopanih 1,5 m ispod zemlje
da se smesti oko 18 miliona ljudi,
praktično čitavo stanovništvo.
Preko milion ljudi je bilo zaduženo da rade stalno
da bi popravili ono što američke bombe unište.
Kad su ključni mostovi bili uništeni,
postavljali su pontonske mostove preko noći da održe tok saobraćaja.
Ekipe su čekale uz puteve sa hrpama šljunka i kamena
i gomilama drveta za popunjavanje kratera.
Radili su pod sloganom "Neprijatelj uništi, mi popravimo.
Neprijatelj uništi, mi popravimo ponovo."
"Kotrljajuća grmljavina" je bila najgluplja kampanja
ikada smišljena od ljudskog bića.
Normalna ljudska osobina je da mislite kako vaš neprijatelj misli kao vi.
DŽEJMS VILBENKS Vojni savetnik Postoji poznata priča, navodna, da kada MekNamara želi da zna
šta Ho Ši Min misli, on intervjuiše samog sebe.
Ono što tada postaje problem je
da pokušavate poslati poruke koje su racionalne
bazirano na vašoj racionalnosti,
ali nemaju ništa sa definicijom racionalnosti na drugoj strani.
Tako da je ono što je iracionalno za nas
potpuno racionalno za drugu stranu
ako ste odlučili da ćete ponovo ujediniti Vijetnam
bez obzira šta to zahteva, bez obzira na broj žrtava.
Hanoj je učinio sve što je mogao da publikuje štetu
koje su američke bombe nanosile civilima.
Većina Amerikanaca je odbacivala ovo kao komunističku propagandu.
U.S. kampanja na 2 grada; linija snabdevanja malo otežana
Ali kada je Harison Salsburi iz Njujork Tajmsa
otputovao u Severni Vijetnam i objavio na Božić 1966.
ono što je video, sumnje javnosti o moralnosti rata su porasle.
Dosta vojnika sa kojima smo pričali
su delili naše brige o tome kako se rat vodi,
i da li se može ili ne može pobediti.
Ali kad dođemo do zvaničnih pozicija,
LESLI GELB Pentagon bilo je ono što dobro znamo,
naime, "Možemo dobiti ovaj rat i radimo kako treba."
" Samo nam treba više... više vojnika, više bombardovanja."
Sećam se jedne prilike kad sam se vratio iz Vijetnama,
otišao sam da vidim Maknamaru.
Pitao je, "Kako naše strateško bombardovanje utiče na tok rata?"
Rekao sam, "Ne jača nas ni u čemu."
Umesto toga, kontraproduktivno je." Rekao je, "Kako misliš?"
"Gdine ministre, pristup maljem ne funkcioniše."
"Ti ljudi znaju da ćemo u nekom trenutku"
"da se umorimo od ubijanja njih."
"I misle da nas mogu nadžveti."
Rekao je, "Zašto mi ljudi ne govore te stvari?"
SEM VILSON Vojska Odgovorio sam, "Gdine ministre, ne pitate."
Mislim da se svaki otac i sin bore
# Zimski dan tokom svog zajedničkog života.
# u poznom i mračnom decembru
Ne mislim da smo moj otac i ja bili izuzetak od toga.
# Sam sam Za mene je interesantna stvar
# zurim kroz prozor dole na ulicu da se prostor za razgovor o vijetnamskom ratu nikad nije stvorio.
# Na sveže pali, tihi sneg I to je jasno bila odluka mog oca.
# Ja sam stena ja sam ostrvo Krejg MekNamara, sin ministra odbrane,
je bio učenik u Sent Pol školi u Konkordu, Nju Hempšir,
gde se trebala održati rasprava o ratu.
KREJG MekNAMARA Sin Sećam se da sam nazvao oca iz govornice i rekao,
"Tata, imaćemo ovo i ako ima nekog materijala u podršci tome"
"za koji misliš da trebam izneti, molim te javi mi."
Materijali za podršku nisu stigli.
Mislim da je moj otac želeo da me ljubavlju zaštiti
od vijetnamskog iskustva koliko je najbolje mogao.
Znamo da to ne možete učiniti.
Stvari krvare i to se prosto ne dešava na taj način.
Verovatno je u to vreme shvatio
da materijala za podršku... nije ni bilo.
Danas mogu da kažem da je vojni progres
u zadnjih 12 meseci prevazišao naša očekivanja.
Vijet Kong nije mogao pokrenuti ofanzivu koju su planirali
a koja je bila usmerena da preseče zemlju u najužem delu.
Vojni pritisak, koji su snage primenile prema njima,
ih je sprečio da pokrenu tu ofanzivu i naneo im je jako teške gubitke.
Bez obzira kako to merili,
bolje stojimo nego što smo mislili da ćemo u ovo vreme.
# Znam da hoćeš da me ostaviš,
# ali odbijam da te pustim Naravno, kada sam stigao, mislio sam da sam uključen u pobednički projekt.
# Ako moram moliću i preklinjati za tvoju naklonost, Mislim, Amerika ne gubi. Nikad ne gubimo.
# Ne smeta mi, jer mi to toliko znači Nekako nisam mnogo
BIL ERHART Marinci znao o ratu iz 1812., koji je bio...
prilično nerešen,
ili Građanski rat u kojem je polovina Amerike izgubila,
ili Korejskom ratu gde smo dobili prvo poluvreme, a izgubili drugo.
Ali sam bio podučavan da Amerika nikad ne gubi.
Marinci su bile prve američke borbene trupe koje su se borile u Vijetnamu.
Od njih se očekivalo i da se bore duže
nego njihove kolege iz kopnene vojske, 13 meseci umesto 12.
Marinski redovi Bil Erhart,
Džon Muzgrejv i Rodžer Haris su svi stigli u Da Nang početkom 1967.
Prva stvar koja mi je napala nos su bili strani mirisi.
I da viđam ljude koji vrše nuždu pored puta
i da vidim životinje koje nisam ranije video, velike vodene bizone.
Bilo je kao da sam na Marsu,
jer mi je bilo potpuno strano.
Ali iskreno,u mom glupom Misuri detinjem pogledu,
sam pomislio, "Vidi sve te strance."
DŽON MUSGREJV Marinci Nije mi sinulo još neko vreme
da sam jedini stranac tamo bio ja.
Osećaj je bio da idemo tamo da spasimo ljude.
I da komunisti zauzimaju tu zemlju i da im treba pomoć.
Ali kad smo stigli tamo shvatili smo da...
RODŽER HERIS Marinci da to nije baš tako.
Mnogi od Vijetnamaca bi pljuvali na naše kamione
i govorili bi nam da se vratimo u Ameriku.
A onda smo počeli pitati sami sebe, zašto smo mi ovde?
Ovi ljudi nas ne žele ovde.
Rodžer Heris je bio dodeljen četi G, 2. bataljona,
9. regimente 3. marinske divizije u Pu Baju, izvan Hjua.
Džon Muzgrejv je najpre bio stacioniran
sa 1. marinskom divizijom u Da Nang vazdušnoj bazi.
A Bil Erhart se pridružio 1. regimenti
1. marinske divizije blizu grada Hoj Ana.
Redov Erhart je dobio posao za stolom,
sređivanje isečaka informacija za dnevni obaveštajni izveštaj.
Tri dana nakon što je došao u Hoj An,
grupa uhapšenih civila je dovedena u kompleks.
Ta dva amfibijska vozila su ušla na zadnju kapiju.
Marinci na vrhu su ih počeli gurati sa vozila.
Ruke i noge su im vezane, nemaju načina da spreče pad.
Bukvalno možete čuti pucanje kostiju, iščašivanje ramena.
I ja zgrabim kaplara Sala,
a on najmonotonijim, najdubljim glasom koji sam ikad čuo, kaže,
"Erharte, bolje da držiš usta zatvorena i oči otvorene"
"dok ne shvatiš šta se dešava ovde."
"Ti tragači, oni naleću na mine napolju na pesku svaki dan."
"Ginu, ostaju osakaćeni."
"A ovi ljudi znaju gde se mine nalaze."
"Tretiraš li ove ljude lepo pred tragačima"
"i ovi tragači će ti preurediti glavu i dupe i odšetati smejući se."
Tada, u tom trenutku, treći dan u Vijetnamu, ja se mislim, "Vau.
Koji se đavo događa ovde?"
Smatram da uništava dobro ime
i liderstvo Sjedinjenih Država.
DR. BENDŽAMIN SPOK Nadalje, verujem da se rat vojno ne može dobiti.
Verujem da se od hiljada američkih mladića
traži da umru da bi spasili obraz Lindona Džonsona.
On sada mora znati da se ovaj rat ne može dobiti,
ali on ne zna kako da odustane.
Zato verujem da ovi mladi ljudi nisu samo u pravu
već im treba i zahvaliti ako to iskažu
odbijajući da učestvuju više u tako nečuvenom ratu.
Dr. Bendžamin Spok je bio najomiljeniji pedijatar svog vremena.
Milioni američkih roditelja su konsultovali njegov bestseler,
"Odgoj beba i dece".
Početkom 1967. je napisao predgovor članku
u levičarskom magazinu Ramparts
o uticaju američkog napalma na južnovijetnamsku decu.
Dr. Martin Luter King Mlađi, je bio među onima koji su ga pročitali.
Mesecima je bio u agoniji po pitanju rata.
Ali nije bio voljan da se otvoreno sukobi sa Lindonom Džonsonom,
koji je uradio toliko mnogo za građanska prava.
Sad više nije mogao ostati nem.
4. april, 1967 Dolazim u ovu veličanstvenu Božju kuću večeras
jer mi moja savest ne ostavlja izbora.
Dolazi vreme kad je ćutanje izdaja.
To vreme je za nas došlo po pitanju Vijetnama.
11 dana kasnije, King se pridružio dr.Spoku
i verovatno pola miliona protestanata
na masivnim demonstracijama u Central parku
organizovanim od strane nove koalicije,
nazvane "Nacionalna mobilizacija za okončanje rata u Vijetnamu".
To je bila najveća gomila u kojoj je iko od nas ikad bio u životu.
BIL ZIMERMEN Antiratni aktivista Kad je čelo marša došlo do Ujedinjenih nacija,
začelje marša još nije napustilo Central park.
Toliko nas je mnogo bilo.
Nisu svi ljudi na maršu bili studenti.
HOĆE LI TE NAPALM PREOBRATITI U DEMOKRATU? Kao rezultat toga, svi smo osećali da sada imamo šansu.
Da postoji put koji možemo da vidimo da okončamo rat.
Prekinite bombardovanje.
Spasimo čast naše nacije.
Prekinite bombardovanje i prekinite rat.
Spasimo američke i vijetnamske živote.
Preduzimo trenutni korak prema mirovnom stolu.
Zaustavite bombardovanje.
Antiratni pokret je jačao
u brojevima i militantnosti.
"Nismo više zainteresovani samo da protestujemo protiv rata,"
jedan organizator je rekao, "mi smo izašli da ga zaustavimo."
U međuvremenu, neki iz Džonsonove administracije su postali uvereni
da je antiratni pokret komunistička konspiracija upravljana iz Moskve.
FBI i CIA, kojoj je zabranjeno statutom
da operiše unutar Sjedinjenih Država,
su počeli da se ubacuju u pokret, prisluškuju lidere,
čak i da podstiču nasilje da bi potkopali njihovu poruku.
SPALITE SEBE, NE NAŠU ZASTAVU
U to vreme, ljudi koji su podržavali rat
su govorili "Moja zemlja, u pravu ili ne";
"Amerika, voli je ili je napusti."
Ili "Bolje mrtav nego crven."
JEDINI DOBAR KOMUNISTA JE MRTAV KOMUNISTA Ta osećanja su nam izgledala suluda.
Nismo želeli živeti u državi
koju ćemo podržavati bez obzira je li u pravu ili nije.
Želeli smo da živimo u državi koja postupa ispravno, a ne pogrešno.
A ako naša država ne radi to, treba je popraviti.
Tako da smo imali veoma različite ideje o patriotizmu.
NAPUSTITE VIJETNAM ODMAH! Pa smo započeli eru u kojoj dve grupe Amerikanaca,
obadve misleći da postupaju patriotski,
su krenule u rat jedna sa drugom.
Preko 200.000 komunističkih simpatizera
u tom parku su pokušali da zapale ovu zastavu, ali nisu uspeli.
Reći ću to ovako, postoji monstruozni mit u inostranstvu,
mit koji je stvorio Hanoj i u koji veruje,
a to je da su Sjedinjene Države tako podeljene RIČARD NIKSON BIVŠI PODPREDSEDNIK
da samo ako se drže da će pobediti u Vašingtonu,
i u Sjedinjenim Državama, pobedu koju
im ne dozvoljavaju naši borci na terenu.
Kao što sam rekao ranije,
u proceni neprijateljske strategije mi je evidentno
da oni veruju da je naša Ahilova peta naša rešenost.
Dve nedelje posle protesta na Menhetnu,
general Vestmorlend se obratio zajedničkom zasedanju Kongresa,
prvi general koji je ikada pozvan sa bojnog polja
od svog predsednika da to uradi.
Podržani od kuće sa rešenošću, poverenjem, strpljenjem,
odlučnošću i stalnom podrškom,
u Vijetnamu ćemo pobediti komunističkog agresora.
Iza scene, ni Vestmorlend ni administracija kojoj je služio
nisu bili sigurni da će Sjedinjene Države pobediti.
Vestmorlend je izvestio predsednika
da je prema zadnjim statistikama,
"tačka ukrštanja" konačno dostignuta tog proleća,
osim u vojnom sektoru malo južnije od demilitarizovane zone.
Upozorio je da Sjedinjene Države rade malo šta više osim da se drže.
Ako bi dobio još 200.000 dodatnih vojnika
i dozvolio im da pređu u Laos i Kambodžu,
mogao bi preseći Ho Ši Minov put
i završiti rat za dve godine.
Ali "kada mi dodamo divizije," Džonson je upitao,
"zar i neprijatelj ne može dodati divizije?
Gde se sve to završava?"
Vestmorlend nije imao odgovor.
Umesto toga, on i generalštab su zatražili od predsednika
da im dozvoli da bombarduju lokacije tik uz kinesku granicu
i da polože mine ispred luka Severnog Vijetnama
da spreče Sovjete da ih snabdevaju sa mora.
U međuvremenu, Robert MekNamara, glavni arhitekt
američke strategije u Vijetnamu,
je bio sve manje i manje uveren u konačan uspeh
i u ponovljene pozive za sve više i više ljudi i bombardovanja
koje je tražila vojska u inostranstvu.
Robert MekNamara je bio džin Vašingtona.
On je bio oličenje intelekta i samopouzdanja.
Ako postoji problem, mora postojati odgovor.
I to je bila njegova fatalna greška.
Zapanjujuća stvar je
LESLI GELB Pentagon da on koji nikad nije izgledao...
kao da sumnja u nešto što je rekao,
zapravo je počeo duboko sumnjati u ono što je radio u Vijetnamu.
Ali mi nismo znali za to.
U privatnom memorandumu upućenom predsedniku,
MekNamara je rekao Džonsonu da
"slika najveće svetske supersile"
"kako ubija ili ozbiljno ranjava 1.000 civila nedeljno,"
"dok pokušava da natera malu, zaostalu naciju na pokornost"
"po pitanju čija je zakonska osnova jako sporna,"
"nije baš dobra."
Tražio je od predsednika da ograniči broj vojnika, ne da ih povećava,
i da proglasi bezuslovni kraj bombardovanja severno od 20. paralele.
"Rat u Vijetnamu dobija sopstveni zamah
koji se mora zaustaviti," MekNamara je napisao.
"Dramatično povećanje američkih vojnika"
"i napadi na Sever nisu neophodni i nisu odgovor."
"Nepretelj ih može apsorbovati ili im može parirati, još više nas zaglavljujući"
"i rizikovajući čak i ozbiljniju eskalaciju rata."
Na kraju, Džonson je pokušao da nađe srednje rešenje.
Proširio je listu meta za bombardovanje,
ali je odbio da minira luke
i složio se da pošalje Vestmorlendu samo još 47.000 vojnika,
što je dovelo ukupan broj američkih vojnika u zemlji
na više do pola miliona ljudi.
17. juna 1967., Robert MekNamara je pozvao
svog vojnog pomoćnika, potpukovnika Roberta Garda.
Telefon je zazvonio i lampica je pokazala da je ministar na liniji.
Podigao sam i rekao, "Da, gdine ministre?"
ROBERT GARD Vojska MekNamara je rekao,
"Bobe, želim detaljnu studiju pozadine našeg učešća u Vijetnamu," i spustio je slušalicu.
Lesli Gelb, 30 godina star, član
osoblja odseka za međunarodnu bezbednost,
je bio imenovan da nadgleda tajne analize
o tome kako su ključne odluke bile donošene,
sve unazad do Trumanove administracije.
MekNamara nam je dao puni pristup svom plakaru,
u njegovoj kancelariji, koji je bio kao soba.
Svi njegovi privatni papiri su bili tamo.
Ja sam birao dopise,
od kojih sam dosta ja pomogao da se napišu.
Ali su tamo bili i oni koje nikad nisam video.
U tim dopisima ste počeli da vidimo kako Robert MekNamara komunicira
sa predsednikom sam, i izražava svoje sumnje.
To me zapanjilo.
Mislio sam da smo uglavnom vodili gerilski rat.
Nisam znao da ćemo se boriti protiv ljudi kao što smo mi,
MET HERISON Vojska da sam imao dvojnika tamo koji je...
vodio pešadijski vod, koji je znao šta radi,
koji je bio potpuno spreman da ubije mene kao i ja njega.
Tog juna, poručnik Metju Harison
je konačno dobio svoja naređenja da se pridruži 173. vazdušnodesantnoj,
elitnoj jedinici koja je spremna da brzo ode gde god je potrebna.
Nazivali su sebe Vatrogasnom brigadom generala Vestmorlenda.
Harisonov dolazak u Bijen Hoa je bila neka vrsta ponovnog okupljanja.
On i 7 drugih sa Vest Pointa iz klase 1966.
su se našli zajedno u 2. bataljonu,
uključujući dva posebna bliska prijatelja:
Donalda Džada i Ričarda Huda.
Kao mladi poručnici, imali smo 22 godine,
mi smo stvarno bili idealisti i bili smo kao izviđači.
Zaista sam osećao da sam jedinstveno kvalifikovan
da predvodim američke vojnike i da nema ništa važnije
od onoga što sam nameravao da radim.
Ali kad sam se pridružio 173.,
mislim prvog dana tamo, neki tip mi je pokazao
nešto što je izgledalo kao gomila kajsija na kožnom kaišu.
Ispalo je da su to bile uši, suve, sasušene.
Teoretski sam shvatao šta znači bili u ratu.
Naravno, niko to ne može razumeti dok ne doživi.
Herison je bio komandir voda u četi Čarli.
Njegov klasić sa Vest Pointa je služio u četi Alfa.
Tokom par dana,
prebačeni su helikopterima u srce Centralnih Visoravni blizu Dak Toa,
gde su severnovijetnamski vojnici pretili kampu Specijalnih snaga.
Prebačeni su u zone sletanja,
napravljene na strmim padinama pokrivenim džunglom
na planini koju su Amerikanci nazvali Brdo 1338
zbog njegove visine u metrima, sa naređenjima da love neprijatelja.
Hodali su dva dana, prateći dobro utabanu stazu,
stalno u potrazi za zasedama ili zamkama.
21. juna uveče,
Harisonova četa Čarli se smestila za tu noć
dok su njihovi prijatelji iz čete Alfa postavili logor
malo manje od 3 km južno,
uzduž istog klizavog puta u džungli.
Niko nije znao da je čitav severnovijetnamski bataljon,
možda 500 ljudi
bio ulogoren sa druge strane linije grebena,
samo par stotina metara dalje.
U 6:58 idućeg jutra,
patrola iz čete Alfa je naletela na odred severnovijetnamaca.
Amerikanci su se povukli
i borili su se da uspostave perimetar.
Za nekoliko minuta su bili pod napadom
iz nemilosrdne automatske vatre iz AK-47.
Neprijatelj je izvodio napad za napadom,
prilazeći bliže svaki put.
Četa Alfa je radijom zatražila vazdušnu i artiljerijsku podršku,
ali je džungla sa trostrukom krošnjom blokirala pogled.
Ovde Alfa 6. - Paragon 6, prijem.
Imamo jako puno neprijatelja koji se kreće u toj jaruzi zapadno od nas.
Trebaju nam udari iz vazduha.
Bacite nešto oko brda, ali se držite dalje od linije grebena, prijem.
Paragon 6 ovde. Kažete da imate puno
neprijatelja koji vam prilaze sa zapada, prijem.
Imamo puno pokreta i pucnjave sa naše leve strane.
Imamo prave heroje i prokleto sam ponosan na njih.
Ali pazi da ovi svi ljudi nose crne beretke
i da imaju AK-47, svaki od njih
i da imaju prokleto puno municije, duplo više nego ja.
Bićemo tamo čim pre možemo, prijem.
Cenim to. Samo uradite što najbolje možete.
Oko podneva, Harisonovoj jedinici je bilo naređeno da spasi
priklještene ljude iz čete Alfa.
Bio je to planinski teren.
Nosili smo dva tela zajedno sa gomilom inžinjerijske opreme.
Nismo mogli preći nekih par stotina metara dole
gde se većina borbi odvijala.
Put je bio strm i klizav.
Severnovijetnamske trupe,
sada ukopane sa obe strane staze,
sprečili su Meta Herisona i njegove ljude da dođu do čete Alfa.
U sumrak je pucnjava prestala,
i oni su se ukopali na vrhu grebena
i učlinili sve da odspavaju.
Tako smo ležali u noći 22. juna
i mogli smo čuti vriske ranjenih niz brdo
dok su Severnovijetnamci išli okolo i ubijali ih.
Do jutra je neprijatelj nestao.
Harison i njegov vod su se spustili niz brdo
i došli su do onoga što je ostalo od čete Alfa.
Od 137 ljudi, 76 je ležalo mrtvo uz put.
43 su pogođena u glavu iz blizine.
Uši su bile otkinute, oči su bile izvađene,
prsti sa prstenjem nestali.
Još 23. su bili ranjena.
Harison je našao svoje klasiće, Donalda Džada i Ričarda Huda,
među mrtvima.
To je bio moj uvod u rat.
To je bila moja dobrodošlica u Vijetnam.
Proveli smo ostatak dana stavljajući ta tela
u vreće i otpremajući ih odatle.
Trajalo je beskonačno.
To je nešto što sam znao teorijski
ali sam sada razumeo praktično
kad sam stavio moja dva klasića u vreće,
momke sa kojima sam išao u školu četiri godine
i bili smo dobri prijatelji i sa kojima sam nedelju ranije
pio pivo i zezali smo jedni druge
a sad ovih ljudi više nije bilo.
Četa Čarli je našla samo 9 ili 10 tela neprijatelja.
Herisonu i njegovim ljudima je naređeno da pretraže
obližnje obronke i da nađu još mrtvih neprijatelja,
za koje su komandanti smatrali da ih je ubila američka artiljerija.
MACV-u je trebalo brojanje tela.
Nikad ih nismo locirali i ja i danas verujem
da ih nismo locirali jer ih nije ni bilo tamo.
Mislim da smo 22. juna pretpeli strašan poraz.
Priznati da je pešadijska četa iz 173. zbrisana
od strane Severnovijetnamaca nije bilo nešto što su naši lideri bili spremni da urade.
Pa smo morali prodati sebi i javnosti
ideju da smo naneli gubitke
neprijatelju toliko ozbiljne kao što su oni nama.
Jedan oficir je rekao novinaru da je razbijena pešadijska četa
U.S. Kapetan priča kako je 76 ljudi poginulo u bitci ubila 475 neprijateljskih vojnika.
Kad je drugi oficir sugerisao generalu Vestmorlendu
da je ta brojka prevelika da bi bila uverljiva,
on je odgovorio, "Prekasno.
Već je izašlo."
Nekoliko dana posle bitke,
Vestomerland je došao da govori
onome što smo mi smatrali njegovom brigadom.
Skočio je na haubu džipa vrlo svež
gledajući pažljivo komandanta bitke
i dao nam je motivacioni govor i rekao kako je ponosan na nas
i kakav smo veličanstven posao uradili.
Ali od tada sam imao više od sumnje
da je ovo bila bajka, da Vestmorlend greši
i nisam znao da li on zna da greši
ili je verovao u ono što mu je rečeno
i želeo je da veruje.
Ali je to bilo prvi put da sam se uhvatio u koštac
sa činjenicom da je liderstvo
bilo izvan dodira sa stvarnošću ili je lagalo.
# Dole niz ulicu laju psi i polako pada mrak
Sećam se vrlo teškog razgovora koji sam vodila
# kad se potpuno smrači sa devojkom koja je bila zaista moja najbolja prijateljica.
I poveo se razgovor o Vijetnamu.
Sećam se da me je pogledala i rekla,
KEROL KROKER Saratoga Springs, Njujork Moj otac kaže da "Ne možeš slušati ljude"
"koji su izgubili nekoga u ratu
"jer će ga oni podržati da opravdaju smrt te osobe."
Osetila sam se kao da me udarila u stomak.
Ali sam znala u tom trenutku da se neke frakcije razvijaju
i da neće biti lako da idem tim putem;
da će ljudi imati mišljenja o smrti mog brata
koja na neke načine neće imati ništa sa njegovom smrću za mene.
prevod i obrada dragans
# Zdravo tamo, stari prijatelju
# Došao sam opet sa tobom da popričam
# Jer je vizija blago užasavajuća
# Ostavila je svoje seme dok sam spavao
# I vizija koja mi je posađena u mozak
# Još ostaje
# Unutar zvuka tišine
# U nemirnim snovima sam hodao sam
# Uskim ulicama od kaldrme
# Ispod svetlosti lanterne
# Okrenuo sam kragnu od hladnog i vlažnog
# Kad su mi oči probodene bljeskom neonskog svetla
# Koje je preseklo noć
# I dotaklo zvuk tišine
# I na golom svetlu sam video
# 10.000 ljudi, možda više
# Ljudi pričaju a ne govore
# Ljudi čuju a ne slušaju
# Ljudi pišu pesme koje glasovi nikad ne dele
# I niko se ne usuđuje da
# remeti zvuk tišine
# A ljudi su se klanjali i molili
# Neonskom bogu kojega su stvorili
# I znak je bljesnuo svoje upozorenje
# Rečima čiji je oblik tvorio
# A na znaku je pisalo
# Reči proroka su ispisane na zidovima podzemne
# U hodnicima zgrada
# I šaputane u zvukovima tišine
Adaptirao na srpski: suadnovic